Hej, chlapi! Chlapi, radšej by sme sa mali vrátiť.
A prísť o zárobok? Ani náhodou.
Drž sa pri nás.
A sme tu.
Vylez mu na chrbát.
Rýchlo.
Tam je. Chyť ho.
Za to zaplatíš.
Nie. Nie, prosím.
Prosím, nie.
Počkaj tu.
Chytil som len jedného,
ale je to kvalitný druh.
-To je všetko? -Áno.
Ten hríb ma dvakrát uhryzol.
Hrobokvet.
Raz dávno,
alebo možno aj dva razy, lebo si túto rozprávku možno pamätáte,
žila jedna mocná Temná zvaná Zloriana.
VLÁDKYŇA ZLA 2
Z nejakého dôvodu pani zla a ochrankyňu Vresovísk
nenávideli aj po toľkej dobe.
Je pravda, že prekliala princeznú Auroru,
no potom našla svetlo v srdci ľudského dieťaťa
a vychovala dievča ako svoje vlastné.
Napokon, práve láska Zloriany prelomila tú kliatbu.
Ale na ten detail sa záhadne zabudlo.
Keďže tú rozprávku po celom kráľovstve znova a znova opakovali,
Zloriana sa opäť stala tou zlou.
Je čas. Poďme. Všetkých treba zobudiť.
-Je veľký deň! Ideme! -Poďme.
Vstávajte. Vstávajte.
Poďme.
Rýchlo, močiarnici! Je čas!
Pamätáte si obidve tajný plán?
Mám ho celý tu. Kedy poviem kráľovnej to tajomstvo?
Musíš byť trpezlivá, Dylina.
Myslíte, že kráľovná Aurora je už hore?
Nuž, už nie je "Šípková Ruženka".
Ten bol dobrý.
Ďalšie na programe sú stratené víly.
Poslala som ďalších škriatkov, aby prehľadali polia hrobokvetu.
Večer sa mi majú hlásiť.
Neprestaneme hľadať, kým ich nenájdeme.
Nezvyšuj na mňa svoje korene, Lief.
Drviť ľudí konármi nám nepomôže.
Diaval, ty máš byť na mojej strane.
Nuž, som kráľovná Vresovísk a som človek.
Všetci sa musíme naučiť byť prívetivejší.
S dovolením.
Prepáčte.
Oficiálna škriatkovská záležitosť.
Na slovíčko, vaše veličenstvo.
-Alebo na dve. -Tetušky,
musíte počkať, kým prídete na rad, tak ako všetci ostatní.
-Nie! -Toto nepočká, vaša výsosť.
Ani minútu.
Inak asi vybuchnem. Vážne, vybuchnem.
Je to...?
Pinťa!
Priniesla dary. Prvá miazga z hrejivých stromov.
Na veľký deň!
Ticho, Dylina.
Aký veľký deň?
Hej! Moja koruna!
Na toto nemám náladu.
Pinťa!
No tak.
Kam ste sa vybrali, tetušky?
Nemám čas na hry, Pinťa.
Čo to do vás všetkých vošlo?
Tam je, vaše veličenstvo.
Vráť sa sem.
Pinťa. Na dnes už tvojich hier stačilo.
Pozri sa, ako vyzerám.
Filip. Čo tu robíš?
Hľadal som ťa.
-Nuž, ahoj. -Ahoj.
Mrzí ma to, teraz nemôžem.
Vresoviská sa zmenili na blázinec. Zámok je plný sťažovateľov.
Viem, že máš veľa práce.
-Chcela som sa ťa niečo spýtať. -Áno.
Myslíš, že by medzi Ulsteadom a Vresoviskami mohlo byť spojenectvo?
Spojenectvo?
Prepojenie medzi krajinami.
Prinieslo by harmóniu a mier.
Predstavovala som si most.
Most.
Áno, most.
Spojenectvo je skvelý nápad,
ak ho chcú obe strany.
Nuž, na tom pracujem.
On to pokašle.
Daj mu čas. Ešte sa len rozohrieva.
Počkať.
To je tvoj oficiálny kabát.
Ty si do toho namočený, však?
Ak máš prácu, môžem sa vrátiť neskôr.
Nie. Nie, nie.
Vôbec nemám prácu.
Nie, lebo by som nechcel...
Vážne. Som samé ucho. O čom si chcel hovoriť?
Máš pravdu. Pokašľal to.
Pred piatimi rokmi som si myslel, že som ťa navždy stratil.
Rozhodol som sa rezervovať tento deň pre nás.
Miloval som ťa od chvíle, kedy som ťa stretol, a každý ďalší deň.
Ak existuje pravá láska, toto je tá moja.
Neexistuje kúzlo ani kliatba, čo by ma od teba dokázala oddeliť, Aurora.
-Určite je teraz vhodný čas? -Filip.
On si kľakol.
Ale mu to trvalo.
Vezmeš si ma?
Áno.
-Áno? -Áno.
Áno!
Áno, ale postav sa už. Pobozkaj ma.
Bude svadba!
Tajná svadba s prekvapením.
Samozrejme, musíme to povedať našim rodičom.
Musíme?
Pani.
Čo je?
Mám jednu menšiu správu.
Tak do toho.
Nie je to nič podstatné
a určite na to netreba zareagovať prehnane.
Ide o to, že...
Princ Filip...
Zmizol?
Nie. Nie. Filip dostal...
Žltú zimnicu? Nie, počkaj!
Lepru!
Nie, pani.
Princ Filip požiadal Auroru, aby sa stala jeho...
Nepokaz
mi ráno.
Pani, prosím.
Zostaňte pokojná.
Povedzte, pane,
budem vaším svedkom ja, alebo ste si vybrali niekoho z Vresovísk?
Generál, ak sa ma tým chcete spýtať, či súhlasila, tak...
Ja viem, že súhlasila, pane.
Ktorý človek by odtiaľ nechcel odísť?
Čo máte proti obyvateľom Vresovísk, Percival?
"Obyvateľom Vresovísk?" Tak ich teraz nazývame?
Okrídlené príšery, vražedné stromy.
Pozor na jazyk, generál.
Nič o nich neviete.
Viem, že Zloriana je vrahyňa ľudí,
ničiteľka armád. Aspoň sa to hovorí.
Nie je taká.
Mojou úlohou je ochraňovať toto kráľovstvo.
A urobím to, starý priateľu,
bez zaváhania.
Poďme.
Otvorte brány!
Vaša výsosť, dorazila korisť z anexie Vnútrozemia.
Zbrane.
Nie. Zbrane nepotrebujeme.
Vojnové časy sú minulosťou.
Ingrith,
vidíš, kam som ťa umiestnil. Priamo za seba.
A tam vždy budem.
Ingrith, povedal som, že zbrane nepotrebujeme.
Opatrnosti nie je nikdy nazvyš.
Vaša výsosť, je natiahnutá.
Skutočne?
-Otec, matka. -Tak?
Čo povedala?
Súhlasila.
Áno!
To sú skvelé správy.
Dve kráľovstvá sa konečne zjednotia.
Áno.
Asi som bola sebecká
a pozerala sa na to nesprávne.
Sám si sa rozhodol.
Teraz je čas oslavovať.
Som rád, že si konečne súhlasila.
Viac než len to.
Som pripravená privítať tvoju snúbenicu s otvorenou náručou.
Príde na večeru.
To by bolo neskutočné.
Pod jednou podmienkou.
Privedie svoju sudičku.
Vaša výsosť, silno...
Spoznáme tú, ktorá ju vychovala priamo v tomto zámku.
Áno. Kráľovná má pravdu.
Nemyslím si, že jej sudička bude...
Nie, trvám na tom.
Napokon, čoskoro budeme rodina.
Tak nech sa celé kráľovstvo dozvie,
že môj syn si bude brať Auroru.
A Zloriana príde na večeru.
Okamžite to dám vyhlásiť.
Pristáva.
Držte si spodničky!
Ale, ale.
Takže?
Takže.
Sudička,
Filip ma požiadal o ruku.
Chudák.
On to rozchodí.
Ja som súhlasila.
Nie.
Áno.
Nie.
Ja som sa nepýtala.
Ani ja.
Čo bude nasledovať?
Zmeníš ho na kozu?
Prestaň.
Prečo nemáš rada Filipa?
Tak po prvé, je to človek.
Ja som človek.
A nikdy som ti to nemala za zlé.
Kým som sa nezamilovala.
Láska sa vždy neskončí dobre, Príšerka.
Pripomínam ti, že princ Filip je princ.
Veľmi pekný a šarmantný princ.
Chcem len, aby si mi dôverovala.
Prosím, daj mu šancu.
Dokážeme ti, že sa mýliš.
Filip je pozorný,
je veľmi láskavý...
Láskavý k čomu?
Kráľ a kráľovná dnes robia oslavu
a obe nás pozvali do zámku.
Chceš, aby som sa zoznámila s jeho rodičmi?
Je to len večera.
V Ulsteade nie som vítaná.
Prečo by som tam chodila?
Lebo jeho matka by chcela stretnúť moju.
Prosím.
Filip.
Chcem, aby si ho večer mal.
Tvoj meč?
Vďaka tebe sa Ulstead a Vresoviská konečne zjednotia.
Otec, moja láska k Aurore nijako nesúvisí s politikou.
Áno, ale tvoja láska
zabezpečí mier pre celé generácie.
Tak si ho vezmi. A nos ho
s vedomím, že ho nikdy nebudeš musieť použiť.
Môj syn.
Ešte nikdy som nebol taký hrdý.
A čo matka?
Nevadí jej to?
Tvoja matka sa naučí milovať tú, ktorú miluješ ty.
Hrobokvet. Hrobokvet.
Strácam trpezlivosť.
Vaša výsosť.
Musíš byť rýchlejší, Pätoliz.
Áno, vaša výsosť.
Aurora súhlasila.
Všetko to dokonale
vychádza.
Zdravím.
Skúste sa trochu menej ceriť.
A čo takto?
Skúsme si pozdrav.
Ste láskaví, že ste ma dnes večer pozvali.
Nemá to byť vyhrážka.
Je od vás veľmi láskavé, že ste ma dnes večer pozvali.
Áno. Lepšie.
Skúste to s úklonom.
To môžeme preskočiť.
Ona toho chlapca naozaj miluje.
Robíte jej veľkú láskavosť.
Láskavosť?
Pani...
Nevyzerá nádherne?
Niečo pre teba mám.
Na rohy.
Napadlo mi, že Filipova rodina sa tak bude cítiť príjemnejšie.
A aj ty.
Možno to bol zlý nápad.
Nie, to...
To je v poriadku.
Veľmi sa teším.
Asi sa neudržím.
To je Zloriana!
Vidly?
Ľudia sú neskutočne zábavní.
Zlepšuje sa to.
-Ak niekto opustí svoje miesto, odvisne. -Áno, pane.
Sú tu.
Chceli ste ma niekedy premeniť na medveďa?
Myslím, že by som bol veľmi pôsobivý.
Pozri sa na tie pazúry. Sú také mocné.
Prečo hovoríme o medveďoch?
Predstavujem kráľovnú Auroru z Vresovísk.
Ďakujem.
-Vyzeráš nádherne. -Som taká šťastná, že som tu.
Aurora, je mi skutočne cťou.
Vitaj v Ulsteade.
Aké krásne dievča.
Chápem, čím si si získala Filipovo srdce.
Vaše veličenstvo.
Kvety, čo máš vo vlasoch. Som na ne alergická.
To ma veľmi mrzí.
Ach, nie. Nie, nie. To nič. Sú nádherné.
Predstavujem vám Zlorianu.
Zloriana, rád ťa opäť stretávam.
Toto je môj otec, kráľ John z Ulsteadu.
A moja matka, kráľovná Ingrith.
Vitajte u nás doma.
Je od vás veľmi láskavé, že ste ma dnes večer pozvali.
Neusmievaj sa.
A ja vám chcem predstaviť Diavala.
Verím, že pre vás nebolo ťažké nájsť zámok.
Prečo by to bolo ťažké?
Len je zdvorilý.
Vysvetlím vám to neskôr.
Vôbec to nebolo ťažké.
Vaše výsosti, dámy a páni, podáva sa večera.
Prosím, cíťte sa ako doma.
Vták.
Vynikajúci.
Niečo nie je v poriadku?
Je to železo.
Výsosť, tak ako ste vy citlivá na kvety, má ona odpor k železu.
To som netušila.
Okamžite to odneste.
Verím, že vám nebude vadiť jesť rukami?
Už dosť dlho je teplo, však?
To rozhodne je.
Nuž, máme malý darček pre Filipa a Auroru
na oslavu ich skvelej spoločnej budúcnosti.
Neviem sa dočkať, kedy bude po zámku opäť behať dieťa.
Po tomto zámku?
Áno, isteže.
Tu budú bývať.
Počul som, že Aurora má vlastný zámok.
Áno, mám, pane.
Áno.
To ma zaujíma. Ako sa Aurora stala kráľovnou Vresovísk?
Ja som ju vymenovala.
Jej zámok je naozaj veľkolepý. Musíte ho vidieť.
Áno, ale v skutočnosti má ešte jeden zámok.
Nie je tak?
Matka...
Ten vo Vresoviskách a ten, ktorý jej zanechal otec.
Kráľ Stefan, však?
Ten zámok nebol nikdy môj domov. Patrí ľuďom.
Takže si aj skutočná princezná.
Aj keď Stefan zomrel. Alebo ho zabili?
Pripomeňte mi, zomrel alebo ho zabili?
Oboje.
Áno, mal si pravdu, v poslednej dobe je veľmi teplo.
Lebo si spomínam na príbeh o dieťati.
Zakliali ho, aby spalo
a nikdy sa neprebudilo.
Skutočne?
Kto by nevinnému dieťaťu spravil niečo také hrozné?
Nuž, mnohí zneužívajú nevinných.
Takí ako vy by iste súhlasili.
Čo myslíte tým "takí ako ja"?
Myslí ľudí.
Vo Vresoviskách sa strácajú víly.
A mne sa stratilo víno.
Kradnú ich ľudskí pytliaci.
O tom počujem prvý raz.
Niekto im to prikázal.
Znie to, akoby ste obviňovali kráľa.
Nie, to vôbec nepovedala.
Počkať. Prepáčte, ale kto by kradol víly?
Výsosť, našli sme dvoch mŕtvych poddaných
na okraji Vresovísk.
Niekoľko dní boli nezvestní.
Chápem.
Áno, všetci to chápeme.
Hranice sú otvorené, ale ľudia nie sú vítaní. Je to tak?
Čo presne naznačujete, vaša výsosť?
Vo Vresoviskách zabíjajú nevinných ľudí
a ju trápia víly.
Urobte si poriadok so zvieraťom.
Inak to spravím ja.
Ak by som nebola rozumná, považovala by som to za vyhrážku.
A ste?
Čo či som?
Rozumná?
Stačí.
Daj ju dolu.
Prosím, daj ju dolu.
Sme tu, aby sme oslavovali.
Odpustite mi, má pravdu.
Nezabúdajme, prečo tu sme.
Začiatok Aurorinho nového života.
-Nazdravie. -Nazdravie.
Je úžasné, čo ste dokázali, Zloriana,
vychovať toto dieťa napriek vašej podstate.
Ale teraz
Aurora konečne dostane
lásku skutočnej rodiny.
Skutočnú matku.
Lebo jediné, čo ľutujem je,
že som nikdy nemala vlastnú dcéru.
Ale dnes večer sa to zmení.
Dnes večer považujem Auroru za svoju.
Stráže!
Vpustili sme si do domu čarodejnicu!
Prestaň.
Neexistuje žiadne spojenectvo.
Žiadna svadba nebude.
-Zloriana! -Musíme ochrániť kráľa!
Zloriana, prosím, ihneď prestaň.
John, tak veľmi sa bojím.
Čo mi to urobila?
Otec!
John!
Ideme domov.
John!
Je to kliatba.
Je to kliatba!
Zloriana prekliala kráľa!
Čo si to spravila?
Nič som nespravila.
Aurora, okamžite odchádzame domov.
Aurora!
Prebuď ho!
Prebuď ho, prosím.
Ustúpte!
Do spálne!
To kúzlo nemáme ako zvrátiť.
Musí mať nejakú ranu.
Dôkaz jej čarodejníctva.
Prosím, doprajte jeho výsosti dôstojnosť.
Všetci sme videli, čo mu urobila Zloriana.
Je mi to veľmi ľúto.
Prekliatie nášho kráľa je prekliatím tohto kráľovstva.
Chcel len mier.
Celé je to moja vina.
Nemáš sa za čo ospravedlňovať, moja drahá.
Zloriana je hrozbou pre všetkých.
Hlavne pre teba.
Urobíme všetko, aby sme ťa ochránili.
Musí sa to dať nejako zvrátiť.
Matka, mohla by si ho pobozkať?
Pravá láska a tak.
Pochybujem, že to zaberie.
Mohlo by ho to zachrániť.
-Bozk je len bozk. -Prosím, matka.
Dobre teda.
Chcel si mier,
tak teraz navždy odpočívaj v pokoji.
Vravela som to.
Nie sme v rozprávke.
Musím sa vrátiť do Vresovísk.
Inak sa to nedá.
Počkaj, počkaj. Poď sem.
Musím ju nájsť.
Je hlboká noc.
Prelomí tú kliatbu. Som si tým istá.
Dobre, tak mi dovoľ ísť s tebou.
Nie. Mal by si zostať so svojou rodinou.
Ty si moja rodina.
Pusť ju, Filip.
Možno ho dokáže zachrániť.
Zloriana!
Sudička!
Prosím, vráť sa.
Vo Vresoviskách nie je.
Diaval.
Nikto ju nevidel.
Tak rada ťa vidím.
Nevieme ju nájsť.
Čo ak sa nikdy nevráti?
Možno zostanem navždy v ľudskej podobe.
Musím ju nájsť.
Len ona dokáže prelomiť tú kliatbu.
Povedz, že je mŕtva.
Jej telo prepichlo železo.
Spadla do rieky a dolu vodopádom.
Tak kde je jej hlava?
Bol tam niekto iný.
Iná bytosť.
Vytiahla ju z hlbín mora.
Ako vyzerala?
Ako ona.
Vyniesla ju na oblohu.
Zranené zviera zaútočilo a teraz už nie je sama.
Musíme sa pripraviť na vojnu.
Zloriana prekliala kráľa!
Zostaňte vnútri.
Zloriana prekliala kráľa!
Ak by ju Conall nenašiel, bola by mŕtva.
Týmto sa ju pokúsili zabiť.
Počujete to?
Je to správa od ľudí.
Počujem ju jasne a zreteľne.
Je čas, aby sme zomreli.
Ľudia proti nám používajú železo už celé stáročia.
Kvôli nemu sme takmer vyhynuli.
Zabíjanie roľníkov vo Vresoviskách prinesie len ďalšie konflikty, Borra.
Vytiahli zo zeme železo,
vyrobili z neho meče a štíty a nás zahnali do podzemia.
Ale toto...
Toto bude náš koniec.
Náš ľud je tu zatiaľ v bezpečí.
Ale ako dlho?
Ľudia nás nájdu. Nezastavia sa.
Vyzývam do vojny.
Vyzývam do vojny!
Okamžite!
Ľudí je príliš veľa.
Príliš veľa kráľovstiev.
Conall, neustále budú hľadať nové spôsoby, ako nás zničiť.
Nemôžeme vyhrať.
Nemôžeme vyhrať!
Nie takto.
Nie. Mýliš sa, Conall.
Máme niečo, s čím nerátali.
Máme ju.
Má moc ako nikto z nás.
Je zranená, Borra.
Kto ste?
Smrdíš človečinou.
Možno som sa v tebe mýlil.
Alebo ťa možno mal Conall nechať na dne mora napospas smrti.
Nie.
Je to v tebe, však?
V tvojom vnútri.
Vidíte to?
Vidíte, čo v nej je?
To nás všetkých zachráni.
Ty si ma zachránil.
Poď.
Ukážem ti, kto sme.
Sme Temný druh.
Rovnako ako ty.
Zostali sme len my.
Sme tu, neviditeľní, ďaleko od ľudí.
Keď vznikali nové kráľovstvá ľudí, skryli sme sa
z každého kúta zeme,
robili sme, čo bolo treba, aby sme prežili.
Ale o mnohých sme prišli.
Len pred niekoľkými generáciami
chodil náš druh po každej časti sveta.
V tundre.
V lese.
V džungli.
V púšti.
Teraz je naše jediné útočisko tu,
v tejto jaskyni.
V našom pôvodnom hniezde.
Počúvaj. Hraj sa vo vetre.
Leť!
Tie deti by sa mali vznášať nad stromami a riekami.
Namiesto toho vyrastajú v exile.
Mohla by som ich ochrániť.
Ako? Vedením vojny proti ľuďom?
Bojujem s nimi celý svoj život.
Nie so všetkými.
Jednu si vychovala ako vlastnú.
Možno sa pred ľuďmi nemusíme skrývať.
Možno môžeme žiť bez strachu
a vojny.
Nájsť spoločnú reč.
To sa nikdy nestane.
Mám ťa!
Vitaj vo svojom novom domove.
Báli sme sa o teba, drahá.
Vaša výsosť.
Nevedela som ju nájsť.
Láme mi to srdce.
Zatienila tvoje šťastie oblakom temnoty.
Viem, že bola proti tomuto manželstvu.
Nikdy neverila tvojim inštinktom kráľovnej.
Keď som ju videla na večeri
s prikrytými rohmi
zohnutú a skrčenú...
Nečudujem sa, že zaútočila.
Vôbec neviem, čo mám robiť.
Naozaj ho miluješ, však?
Môjho syna.
Hlboko.
Láska ťa vylieči.
Lieči nás všetkých.
Pokračujme ďalej spolu
ako rodina.
Všetci obyvatelia Vresovísk...
Čo je to za hluk?
...a kráľovstiev široko-ďaleko, kráľ a kráľovná vás pozývajú
na svadbu
svojho syna Filipa s Aurorou o tri dni.
Všetci ste pozvaní.
A všetci ste očakávaní!
Počuli ste to? Pozvali nás do zámku!
Vedela som, že Aurora nás neopustí!
Vždy som vedela, že ma pozvú.
Som rada, že vybrali aj vás dve.
Kto má svadbu?
Aurora, nemusíme teraz plánovať svadbu.
Kráľovná má pravdu.
Dlžíme to každému,
hlavne kráľovi.
A čo Zloriana?
Zmizla.
Fénix.
Hovorí sa, že Temný druh vznikol s ňou
a vyvíjal sa po stáročia.
Ty si jej posledný potomok.
Jej krv je tvoja krv.
Ty si ona.
V rukách máš moc života a smrti,
zániku a znovuzrodenia.
Ale najväčšou prírodnou silou je sila skutočnej premeny.
Ty si sa zmenila, keď si vychovala Auroru.
Keď si našla lásku
uprostred svojej bolesti.
Žiadam ťa, aby si vzala všetku svoju zúrivosť,
všetku svoju bolesť
a nepoužila ich.
Pomôž nám vyjednať mier s ľuďmi.
Lebo mier
by mohol byť konečnou premenou Temného druhu.
Vresoviská sú na zemi naším posledným prirodzeným prostredím.
A napriek tomu si za kráľovnú vymenovala človeka.
Dcéru, na ktorej ti záležalo.
Nemám dcéru.
Vybrala si svoju stranu.
Máme novinku.
O tri dni bude na zámku svadba.
Prídu tam ľudia zovšadiaľ.
Vtedy zaútočíme.
Zabijeme kráľa a kráľovnú Ulsteadu
a potom ich mladého princa.
Ich kráľovstvo padne.
A Temní opäť povstanú.
Vyrobili ich víly.
Mala som ich na sebe na svadbe s kráľom.
Som si istá, že sú dokonalé.
To aj ja.
Vaša výsosť, je úplne rozkošná.
Vzhľadom na to, ako ju vychovala.
Tá čarodejnica, ktorá ju prekliala.
Je zázrak, že sa tam zjavil princ Filip.
Je zázrak, že je to úbohé dieťa vôbec nažive.
Veľmi vám ďakujem.
Je nádherná.
Keď budem staršia,
budem žiť tu vo Vresoviskách, s tebou.
Potom sa budeme o seba navzájom starať.
-Povedz mi, čo ťa trápi. -O nič nejde.
Aurora, poznám ťa.
Tieto šperky,
moje vlasy,
všetky tie pravidlá.
Nemôžem dýchať.
Mám pocit, že už nie som kráľovná Vresovísk.
Mám pocit, že som niekto iný.
Vieš...
Zamiloval som sa do dievčaťa v lese a len do nej.
Nemusíš sa zmeniť.
Nechcem, aby si sa zmenila.
Nemala som ju žiadať, aby si dala tú šatku.
Železný prášok
Ach, áno.
Takže...
Funguje to?
Pracujem len s niekoľkými druhmi víl
a proces extrakcie je komplikovaný.
Extrakcie čoho?
Hrobokvetu.
Rastú na hroboch víl, obsahujú ich podstatu.
Keď zmiešate peľ so železným práškom,
získate prach, ktorý ukončí život víly.
Budeme ich potrebovať tisícky.
Predveď mi to.
Dobre teda.
Zdravím.
Vresoviská budú konečne moje.
Už žiadne víly.
Buďte ostražití, chlapi.
Tu som ich našiel.
Výborne.
Ale čo ak sa vráti tá okrídlená?
Tým sa netrápte.
Budeme pripravení.
Pozbierajte hrobokvet.
Dajte sa do práce!
Zbrane majte pripravené.
Zloriana.
Sem pochovávame našich mŕtvych.
Zničili toto miesto.
Toto ľudia robia.
Sú ako kobylky, čo zaplavili zem.
Musíme ich zastaviť.
Roky si sa starala o človeka,
teraz je čas postarať sa o svojich.
Páľte!
Nabiť zbrane! A znova!
Páľte!
Nabiť! Blíži sa ďalšia!
Všetci sa držte pokope!
Čoskoro vyjdeme z Vresovísk.
Chyťte za ruku, krídlo
alebo chvost toho, kto je najbližšie.
Držte formáciu.
-Prepáčte, pane. -Zostaňte, kde ste.
Som z nevestinej strany.
Povedali nám, aby si miesta najprv našli tí druhí.
Ale ja nie som človek.
-Som havran. -Čože?
Havran. Čierny vták.
Táto ryža je výborná.
Máš ju hodiť na nevestu a ženícha.
Čože? A odhodiť dobrú ryžu?
Prečo to zdržanie?
Pusťte ma dnu!
Prečo nesmú vojsť aj ľudia?
Prečo nesmieme vojsť?
Viem, že to prináša smolu,
ale chcel som ťa vidieť.
Pre teba.
Hrobokvet?
Odkiaľ ho máš?
Od mojej matky.
Vyšlo slnko. Je náš svadobný deň.
Od mojej matky.
Kam si sadneme, Bylina?
Naľavo. Sme z nevestinej strany.
Áno, to sme.
Ale aj ženích je milý.
Áno, to je.
Ja som z obidvoch strán.
Tak.
Čo to má byť?
Sem nesmie nikto okrem mňa.
A ja som už tu, takže choď preč!
Zloriana, prestaň, prosím.
Zloriana.
Nebola to ona.
Vypadni!
Inak zavolám stráže!
Stratené víly.
Povedal som vypadni. Počula si ma?
Čo si to urobil?
Ty si škriatok.
Ako si ma dovoľuješ tak nazvať?
Som Pätoliz, šľachtic
a slúžim kráľovnej.
Vzala ti krídla.
Musíme ich pustiť.
Patria do Vresovísk.
Tak ako ty, Aurora.
Človek, čo zradil svoj druh.
To vy ste prekliali kráľa.
Ach, drahá.
Možno si kráľovná,
ale si veľmi mladá.
Vládnuť ľuďom je trochu zložitejšie
než len pobehovať bosá s kvetmi vo vlasoch.
Keď som bola malá,
kráľovstvo mojej rodiny susedilo s Vresoviskami.
A v jednu mimoriadne krutú zimu
sme prišli o obilie
a ľudia začali trpieť.
Keď sme sa pozreli za múry,
videli sme prosperujúce víly.
Môj brat a ja sme si chceli vziať, čo sme potrebovali,
zatiaľ čo sa môj otec, kráľ, spoliehal na ich láskavosť.
Pred svojím ľudom uprednostnil mier a vyslal môjho brata vyjednávať.
Nikdy sa nevrátil.
Tí divosi,
bytosti, čo dokázali sotva chrochtať, nieto ešte rozprávať, ho zabili.
Tomu neverím.
Naši ľudia sa začali báť.
Zvrhli môjho otca.
Krajina upadla do chaosu. Mňa vyhnali.
Osud ma donútil, aby som si vzala kráľa Johna z Ulsteadu.
Ďalšieho slabého kráľa, čo táral o tolerancii a civilizovanosti.
A teraz sa môj vlastný syn
nakazil predstavou svornosti.
Ale nás mier nezničí.
Uväznite ju.
Blíži sa vojna.
Nie! Nie!
Kiež by si tu bol so mnou.
Conall chcel mier
a oni doňho zabodli železo.
Teraz sa začne naša vojna.
Náš boj sa práve začína!
Spoločne povstaneme!
Spoločne budeme bojovať.
A budeme k nim nemilosrdní!
Poďme! Leťte!
Leťte! Leťte!
Leťte! Leťte! Leťte!
Kde sú všetci Filipovi hostia?
Ľudia sú strašne nepresní.
Začni hrať.
Je preč.
Hej!
Je to pasca! K zemi!
Vaša výsosť,
blížia sa od mora.
Sem dolu, poďte!
Vaša výsosť.
Na môj povel.
Počkať.
Čo sa deje?
Teraz.
Páľte!
Vyzerajú presne ako ona.
Stiahnite sa!
Naspäť!
Zloriana rozpútala vojnu.
Najprv môj otec a potom toto.
Filip. Ona ho neprekliala.
-Zloriana. -Čože?
Ona ho neprekliala.
Bola to tvoja matka.
Čo tým chceš povedať?
Je v tom vretene.
Kliatba je stále v ňom.
Tvoja matka ho použila proti tvojmu otcovi.
Pozri sa.
Sú rovnaké.
Ľud z Vresovísk zamkla v kaplnke.
Toto nie je svadba.
Je to pasca.
Spomeň si, odkiaľ si prišla.
Spomeň si, kto si.
Ja som sa rozhodol.
A ty musíš tiež.
Držte sa pri zemi!
Rozdeľte sa!
Za mnou!
Útok!
-Zapáliť! -Zapáliť!
Nie!
Tetušky! Tetušky!
Sú príliš ťažké!
Aurora!
Diaval! Tu si.
Sme tu zamknutí.
Výmena zbraní.
Výmena zbraní! Rýchlo!
Matka!
Musíš to zastaviť.
Sme vo vojne.
Toto nie je vojna. Je to masaker.
Filip, ty to nechápeš.
Tieto bytosti stoja medzi nami
a tým, čo potrebujeme, aby sme prežili.
Mýliš sa.
Môžeme držať spolu.
Si hlupák, ak tomu veríš.
Nevieš, čo si vyžaduje boj za náš druh.
Oklamala si ma.
Chránim kráľovstvo
a tvoj trón.
A čo otec?
Aj jeho chrániš?
Princ sa necíti dobre.
Odveďte ho do jeho komnát.
Okamžite.
Pane, prestaňte!
Ustúpte! Ustúpte!
Moja matka prekliala kráľa, aby mohla zničiť ľud z Vresovísk.
Vaši muži za to kruto platia.
Musíme niečo urobiť!
Zbohom, dievčatá.
Nie, vráť sa!
Bylina! Nie!
Nie!
Hej, ty, zostaň so svojimi!
Bež, Aurora, bež!
Pustite ho!
Nie! Nie!
Sudička.
Za Bylinu!
Máme ju!
Rýchlo! Rýchlo!
Tadiaľto! Tadiaľto!
Rýchlo!
Stiahni sa!
Toto nie je môj boj.
Moja matka chcela vojnu a ty jej ju dávaš.
Nedovolím, aby jej nenávisť zničila moje ani tvoje kráľovstvo.
Na mojich rukách nebude krv Temných.
Tadiaľto! Tadiaľto!
Zloriana sa vrátila!
Ide si po kráľovnú.
Ústup! Ústup!
Prestaňte bojovať!
Zložte zbrane!
Tu je to zlo, ktoré som im sľúbila.
Váš druh je predvídateľnejší než ľudia.
Prestaň!
Nuž, takmer.
Prestaň!
Prepáč, že som o tebe pochybovala, ale toto nie si ty.
Dá sa to inak.
Viem, kto si.
Poznám ťa.
Nepoznáš.
Ale poznám.
Si moja matka.
Nie!
Vieš, čo má skutočný vodca, Aurora?
Schopnosť vyvolať strach vo svojich poddaných
a ten strach potom použiť...
Vaša výsosť.
...proti svojim nepriateľom.
Takže
som rozšírila príbeh o zlej čarodejnici
a princeznej, ktorú prekliala.
Bolo jedno, kto zobudil Šípkovú Ruženku.
Všetci boli vydesení.
A z rozprávky sa stala legenda.
Viem, že si myslíš, že som monštrum.
Ale to, čo som spravila kráľovi, Zloriane, svojmu synovi,
som spravila pre Ulstead.
Zradila si svoj druh a zaplatíš za to.
Zloriana je mŕtva!
Už nikdy nebudeme žiť v strachu!
Vráťte sa!
Ulstead je konečne slobodný!
Pustite ma!
Čo sa deje?
Ale, ale.
Ahoj, Príšerka.
Chýbal si mi.
Udreli ste si pri páde hlavu?
Udrela.
Filip.
Áno?
Miluješ moju dcéru?
Z celého srdca.
Dobre.
Myslím, že toto patrí tebe.
Kliatby sa nekončia.
Treba ich prelomiť.
Je koniec.
Už nebudeme bojovať.
Ulstead už nikdy nenapadne Vresoviská.
A odo dneška
budeme pokračovať
a hľadať svoju cestu
v mieri.
Spolu.
Dnes bude svadba.
Nielen spojenie dvoch ľudí,
ale spojenie dvoch kráľovstiev.
Všetci sú pozvaní,
všetci sú v bezpečí
a všetci sú vítaní.
Zdravím.
Nemôžeme žiť medzi príšerami...
Niekto by si vážne mal zakryť tie rohy.
Kiežby ťa tak videl Conall.
Borra,
je čas vrátiť sa domov.
Zdravím.
Prídeš sem?
Áno?
Odovzdáš ma?
Nikdy.
Nie.
Povedieš ma k oltáru?
Áno.
Ospravedlňujem sa každému, koho som dnes otĺkol.
Je to...?
Môže ju premeniť naspäť.
Asi.
Len ak by sme chceli.
Otec.
Som taký šťastný, že ťa vidím.
O tomto momente som sníval.
Dve kráľovstvá sa konečne zjednotia.
A to vďaka tebe.
Som na teba veľmi hrdý. Veľmi hrdý.
V zelenej vyzerá lepšie.
Myslíš v ružovej.
Nie, v zelenej.
V ružovej.
-Zelenej. -Ružovej.
Bylina!
Je to dokonalé.
Pustite ju.
Ovládaj sa.
Prišli sme zjednotiť dve kráľovstvá
rozdelené strachom.
Dnes ste nás naučili, že nás nedefinuje to, odkiaľ sme,
ale to, koho milujeme.
Snubné prstene, prosím.
-Berieš si ty, Filip, Auroru... -Áno.
-A berieš si ty, Aurora... -Áno.
Tak vás vyhlasujem za manželov.
Môžete pobozkať nevestu.
Vy sa usmievate.
Nastal nový deň.
Áno.
Dobré ránko.
Zostaneš tu nejaký čas?
Na chvíľu.
Ale nebojte sa,
prídem na krstiny.
Preložila Martina Ivančíková